Svenska regikollektivet Traktors mörka komedi [I]Chain of Fools[/I] måste nog vara ett av de säkraste debutverken jag sett på länge. Visserligen har den svenska reklambyrån erfarenhet av reklamfilmsproduktion men det i sig utgör långtifrån någon kvalitetsgaranti när det gäller framställning av spelfilm. Ofta nog faller musikvideoregissörer och reklamfilmare på spelfilmens format som kräver mer än bara en väl utarbetad bildestetik. Guy Ritchie är ett talande exempel på att det krävs mer än bara visuellt raffinemang för att göra en bra film. [I]Chain of Fools[/I] är dock beviset på att Traktor hör till den skara före detta reklamfilmare som är regiuppgiften vuxen.
Både redigeringen och själva regin av [I]Chain of Fools[/I] vittnar om rytm- och tidskänsla, något som är nödvändigt för att få en intrig av följande slag att fungera: misslyckad, nyss frånskild frisör (med en simbassängtorr frilla som skulle göra vilken amerikansk fribrottare som helst sjuk av avund) kommer genom en serie tillfälligheter över tre ohyggligt värdefulla kinesiska mynt som stulits vid ett värdetransportrån, hindrar den museiintendent som beställt rånet från att ta livet av sig när han själv är i färd med att begå självmord, och blir förälskad i den kvinnliga polis som fått i uppgift att undersöka samma rån. Filmen bygger på det ganska väl inarbetade konceptet att låta händelser som betraktade var för sig framstår som rena tillfälligheter tillsammans bilda en händelsekedja som försätter karaktärerna i mer eller mindre helvetiska situationer. Vi har sett lyckade exempel på detta i filmer som [I]Grosse Point Blank[/I], [I]Pulp Fiction[/I] eller [I]Miami Blues[/I]. [I]Chain of Fools[/I] kan nu läggas till denna lista, även om den skiljer sig aningen från nämnda filmer så till vida att den har en mer komisk än våldsam klangbotten - låt vara att våldsamma inslag inte helt saknas.
Steve Zahn gör den aningslöse frisören Kresk och Salma Hayek polisen och frilansande playboymodellen Meredith Kolko. Mest imponerande är i mina ögon dock Jeff Goldblums psykopat Avnet vars polisonger är stora som mindre grytlock. Större delen av filmen befinner han sig i gränszonen mellan liv och död med Kresks hårsax instucken i halsen. Och han gör det med den äran. Goldblums entré i Kresks hårsalong i filmens början hör till en av de mer komiska jag sett på länge.
Mest elegant tycker jag nog ändå att behandlingen av filmens uppbrutna tid är, där åskådaren förses med brottstycken av det många gånger oöverskådliga händelseförloppet via enskilda karaktärers minnen. Sanningshalten hos tillbakablickarna varierar och flera av minnesbilderna är medvetet friserade. Tricket är beprövat men effektivt och bäddar för överraskningar på flera plan.